Tidligere:
- Du kan få tilbake ditt gamle liv. - Det er ganske interessant her.
Jeg utnevner en ny ATCU-sjef, en som skjønner at du er sjefen.
Vi må erstatte tapene våre. Gjesten vår trenger Inhumans.
Du vil tro, men vet ikke om du kan. Du kommer til å tro når han tror.
Grant Ward. Skulle ønske vi hadde møttes under andre omstendigheter.
Han var en god soldat. Han viet livet sitt til Hydra.
Takk for at du arrangerte det.
Han var sterk og utholdende. En perfekt vert.
Jeg passet på at vi har alle Inhumans vi trenger når tiden er inne.
Jeg skaffet faktisk nettopp en du kanskje finner bruk for.
Få ham inn!
Dere er skitne svin, og jeg skal drepe dere alle!
Se om du når fram til ham.
Jeg vil se øynene hans.
- Hva er du? - Hva er vi?
Ikke dra, Carla. Jeg kunne ikke bare si nei til presidenten.
Jo, men du ville ikke. Du velger alltid karrieren foran familien.
Og nå betaler vi prisen.
Jeg skal fikse dette, Carla.
- Går det bra? - Hva i helvete gjør du her?
Spionerer du på meg? Privatlivet mitt angår ikke deg!
Det gjør ATCU, som du er sjef over.
Du ringer ikke tilbake, så jeg hadde ikke noe valg.
- Jeg har vært opptatt. - Du innser vel at jeg er sjefen din?
- Men jeg vil heller være partnere. - Du blir aldri sjefen min.
Og vi blir aldri partnere.
Jeg ba ikke om dette sirkuset. Hvis du hadde noe med det å gjøre...
Det var presidentens idé, akkurat som symposiet i Taiwan.
- Vi må være forberedt. - Hva du ser på som forberedt...
og hva jeg ser som å være det, er nok to helt forskjellige ting.
Forsiktig med hvor du sikter! Du skal vel ikke ta med den?
- Best å være på den sikre siden. - Det er en diplomatisk konferanse.
Ja, men med Inhumans må man forvente seg det uventede.
Fartkrefter, smeltekrefter, øyne med dødsstråler.
- Vi har med oss Daisy og Lincoln. - Ja, da kan vi jo riste og bake...
- Hva har du i veska? - Direktørens nye leketøy.
- Dreper, bedøver eller utsletter det? - Det produserer hansker.
- Hei, Fitz. - Blir du med oss?
Vårt arbeid er gjort. Jeg setter denne i direktørens kabin.
Hva vet du om konferansen? Jeg vet bare at den er liten og hemmelig.
De kaller den "et symposium om romvesensmitten."
Ikke rart at folk er redde.
Vi er bare delvis romvesener, og det er en oppvåkning.
- Interessant ordvalg. - For meg, mener jeg.
Terrigenesisen gjorde meg til den jeg skal være.
Jeg bruker min gave mot kjeltringer.
Dessverre er noen av dem Inhumans.
Mennesker gjør også fæle ting. Det snakkes ikke om menneskesmitten.
Inhumans er noe helt nytt. Man frykter det man ikke forstår.
Har du hørt noe fra Lincoln? Hvordan går oppdraget med May?
Det er bare en prøve. Etter min egen erfaring å dømme, har han det fælt.
- Du skal smelte inn. - Det har jeg gjort hele livet.
- Hvor er du? - Jeg holder styr på deg.
Hold fokus. Man skal ikke alltid storme inn.
Let etter alt uvanlig. Folk med hendene i lommene, -
-lange jakker og feil klær.
- Vent. Jeg ser noe mistenkelig. - Hva ser du?
Ingen ville frivillig klippet seg sånn.
Ikke morsomt. Vi skal beskytte direktøren.
Symposiet blir en enorm sløsing med tid.
Å sitte rundt et bord og synge "Kumbaya" oppnår ingenting.
Vi kan skaffe opplysninger der. Vi må vite om de har Inhumans.
- Så det er et spionoppdrag. - Vi er S.H.I.E.L.D.
Det er sånn vi gjør ting.
May, jeg har en. Jeg fleiper ikke.
Malick har sikkert noen der til å prøve å påvirke delegatene...
- og skaffe info om Inhumans. - Det høres ut som dere.
Men vi er de gode. Det angår ikke meg, men...
Jeg håper at du og Carla løser dette for din sønns skyld. George?
- Er han elleve nå? - Han er tolv.
- En fin alder. God kveld, general. - Direktør.
Coulson, foran deg. Stikk, nå!
Creel. Inn!
- Coulson! - Det er Creel, send forsterkninger.
Glem hva jeg sa, Lincoln. Storm inn!
Du, Michelinmannen... Nå avslutter vi dette!
Lincoln!
- Lincoln! Det holder! - Stopp.
Det er en ordre!
- Hva i helvete holder du på med? - Creel. Han prøvde å drepe deg.
Drepe meg? Han er her for å beskytte meg.
Kreftene hans virker ikke så imponerende nå, med alle Inhumans.
Mr. Creel. Jeg har noen spørsmål hvis det går bra.
- Vet du hvordan du fikk kreftene? - I et eksperiment.
Gikk noe galt?
Noe gikk riktig.
Du er den eneste som har overlevd å ta på en obelisk. Hvordan var det?
- Det gjorde vondt. - Du burde være død.
Bare Inhumans kan overleve. Vet du hvordan det var mulig?
- Vi har fortsatt DNAet hans. - Kanskje vi burde se på det igjen.
- Hvor lenge skal vi ha ham her? - Aner ikke.
Det er fortsatt masse bitterhet.
Han drepte vennene mine! Izzy og Idaho, jeg så dem dø!
Han var hjernevasket av Hydra. Det tok måneder å gjøre om på det.
- Han er en morder. - Han begikk lovbrudd før.
Han er fra gata, han dummet seg ut. Han er forandret.
Alle fortjener en ny sjanse, men ikke på et hemmelig oppdrag.
Verden er full av mennesker med krefter, nå har jeg endelig min egen.
Jeg drar ikke hjemmefra uten ham. Får ikke han dra, drar ikke jeg.
Da drar vi uten deg. Vi trenger ham ikke.
Jo, faktisk. Det ser ikke bra ut hvis sjefen for ATCU ikke dukker opp.
Det ødelegger også mulighetene til et internasjonalt samarbeid.
- Hva er det du sier? - Han skal bli med.
- Du kan ikke mene alvor! - Diskusjonen er over.
- Jeg tar en stor sjanse. - Jeg stoler fullstendig på ham.
Hvis han gjør noe, tar Lincoln og jeg hånd om ham.
Agent May, eskorterer du general Talbot ned til Creel?
Unnskyld meg.
- Jeg mener det, jeg knuser ham. - Du skal ikke være med.
- Hva mener du? Jeg burde bli med. - Ja, men det finnes to regler.
En er ingen romvesener. De vil kunne snakke fritt uten å såre noen.
- Det er for sent. - Den andre er ingen våpen.
Hva gjør vi hvis noen bryter reglene?
Da er det lurt å ha Creel der. Han er ingen Inhuman.
Og hvis han har forandret seg, kan han være en ressurs.
Man kan ikke fjerne ondskap.
Får jeg snakke med deg?
Kroppen din gror ikke.
Kanskje en ny og mindre skadd vert?
Du tilbyr ikke deg selv. Verten må være død.
Nei. Dette gamle legemet ville ikke vært noe godt valg.
Kanskje Giyera, en Inhuman?
Jeg kan ikke ta over Inhumans. Vi kan ikke leve på vår egen sort.
Jeg kan sikkert finne en frivillig.
Grant Ward oppfyller mine behov til vi er klare.
Ja vel.
Det blir ingen flere problemer.
Bra. Det liker vi å høre.
Briefingen begynner straks.
- Hunter. - Jeg er fristet til å kaste ham av.
Vi gjorde en avtale med djevelen før, og vi vet jo hvordan det gikk.
- Oppdraget er viktigere. - Jeg er lei av å høre det.
Det gjaldt ikke da din manns liv sto på spill.
Jeg bare sier det. Jeg vil sørge for at vennene mine ikke dør.
Han har en tendens til å drepe dem.
Du er her for Bobbis skyld.
Hun er grunnen til at du kaller deg agent og blåser i oppdraget.
- Tar du heller ham enn meg? - Jeg er ikke så sikker.
Slik behandler man ikke en venn som bare prøver å beskytte en.
Vi er ikke venner.
Jeg skal allikevel fortsette å beskytte deg.
Det er fem andre delegater. Både Malick og vi vil ha deres info.
Malick er besatt av Inhumans.
- En av dem er nok hans mann. - Eller kvinne.
Vi skal samle inn opplysninger om Inhumans og avsløre infiltratøren.
Symposiet begynner med en mottakelse arrangert av våre verter.
Alle delegater og attachéer deltar, samt noen få inviterte gjester.
General Talbot og meg.
De kan kalle det hva de vil, det er en kjole. Du må elske dette.
Du er presidentens representant, og det er sånn man hedrer vertene.
Og du ser svært verdig ut.
Alt henger og dingler under der.
Jeg er der som Dr. Shaun Lundwall, ekspert på utenomjordisk biologi.
General Talbot er der som seg selv.
General Talbot? Jeg gjenkjente deg.
Anton Petrov.
Takke presidenten for dette. Det blir nok svært verdifullt.
Dette er Dr. Lundwall fra CDC.
Unnskyld. Jeg ser frem til presentasjonen din.
Vi har så mye å lære om disse skapningene. Unnskyld meg.
- Det er ham. - Fordi han kalte dem skapninger?
Fordi han er russer. Han er sikkert i ledtog med Sushiyaki.
- Yakimure? - Ja.
Talbot og jeg finner ut hva vi kan. Resten er opp til dere.
Vi har en liste over delegatenes rom. Man kommer inn med håndavtrykk.
Hvordan skal vi komme oss inn? Skal vi skjære av dem hendene?
Det blir ikke nødvendig, men...
jeg får hilse på noen.
Miss Chen. Dr. Shaun Lundwall.
Et vakkert sted. Takk for gjestfriheten.
Den passer som hånd i hanske.
General Talbot. Hvilken ære at du bærer en tradisjonell drakt.
Æren er på min side. Jeg tar ikke på meg kjole for hvem som helst.
- Vi har visst ikke møtt hverandre. - Ellen King.
- Har dere funnet en kur? - En kur krever en sykdom.
Du kommer sikkert til å opplyse oss senere. Ha oss unnskyldt.
Det er nok Chen, hun er for hyggelig.
Men så du australierens arr?
Kanskje hun har kranglet med en Inhuman.
Gratulerer. Du har nettopp begrenset det til alle.
Bli her til jeg kommer tilbake, jeg er bekymret for hvordan han ser ut.
Ja, sir. Hyll Hydra!
Nå må dere begge gå herfra.
- Hva vil du ha? - Mennesker.
Fem stykker.
Levende.
- Jeg skal ikke slåss mot deg. - Vi slåss ikke, vi trener.
Endelig har vi fri sammen, og så vil du gjøre dette.
Vi kunne slappet av eller sett på noen serier...
Jeg må lette på trykket, og du må være klar for evalueringen din.
- Herlig, enda mer tid fra hverandre. - Jeg liker at du savner meg.
Ingen krefter. Greit?
Bare du og jeg.
Du er bedre. Trener du på fritiden?
Hvilken fritid?
Du virker å like å være ute i felten. Adrenalinkicket man får.
Jeg vet ikke om feltet er min greie.
- Hva er din greie? - Aner ikke. Kanskje du.
Jeg er fryktelig lei for det... Det er noe med Creels DNA-prøve.
Jeg trenger en lege som forstår seg på Inhuman-biologi.
Jeg har en sånn her.
Gå og gjør greia di.
Vi skal fortsette der vi sluttet.
Slå dere ned. Jeg håper dere har kommet dere etter mottakelsen.
Det er fint å få noen ansikter til alle navnene jeg ikke kan uttale.
På president Ellis' vegne vil jeg takke dere for at dere kom.
Som dere vet,
har det vært rapporter om romvesener som lever blant oss.
Vi håper at vi kan skape konsensus om hvordan vi skal takle dem.
Vi kan begynne med å ikke kalle dem romvesener. De sier "Inhumans".
Hva er det for et navn? Er det for å skremme oss? Håne oss?
Nei. De prøver å finne sin plass.
De er mennesker mer enn noe annet, og vi bør se på dem slik.
King høres litt fiendtlig ut.
Jeg er inne i Haruto Yakimures rom.
Det er ikke noe virus, ingen sykdom.
Det er en genetisk uregelmessighet som påvirker svært få mennesker.
De er like mye mennesker som oss, men de har noe ekstra.
Dessverre kan det tilintetgjøre oss alle.
Ikke om vi gjør dem til venner. Vi har muligheten til å vise medfølelse.
Jeg er enig. De er ikke våre fiender.
Skulle de øke i antall, er landet mitt forberedt på-
- å skape et hjem til dem, innenfor våre grenser.
En fristat, der de kan leve i fred. De kan bygge opp et samfunn.
Alle Inhumans på ett sted er bra for Malick. Jeg tror det er Petrov.
Hvorvidt de er mennesker er ikke problemet. Det er evnene deres.
Og vi vil alle ha deres krefter på vår side.
Å sende dem til Russland er som å sende dit alle våre atomvåpen.
- De er ikke våpen. - Det er uansett naivt og farlig.
De kan organisere seg og gjøre opprør.
- De er ikke tilstrekkelig mange. - Ikke ennå, men de kan bli flere.
Hører du, Hunter? Australieren høres paranoid ut.
Jeg er i rommet hennes nå. Skjuler hun noe, skal jeg finne det.
Søren også, jeg visste det. Creel forlater sin post. Han stikker.
Her har vi en prøve av Daisys blod som ble tatt for to år siden.
Før hun ble eksponert for terrigen.
Når vi tilfører terrigen, blir reaksjonen som forventet.
- Terrigenesis. - Dr. Fitz, vil du være så vennlig?
Samme blod, men se hva som skjer når vi tilfører Creels blod.
Det stopper ikke bare prosessen, det bryter ned terrigenet.
- Creels blod beskytter hennes. - En vaksine mot terrigenesis.
- Det kan ikke omvende effekten... - Men det kan sette en stopp...
For oss?
Var det ikke det du skulle si?
Vi ser ikke på Inhumans som en sykdom eller som våpen.
Jeg støtter Mr. Petrovs fristat. Jeg foreslår at vi stemmer over saken.
Jeg er enig.
Hvis russeren er infiltratøren, kan avstemningen bli et problem.
Det blir tre ja, og to nei.
Hvis jeg stemmer ja, får han med seg mange Inhumans hjem.
Vi har snappet opp en kryptert SMS. Virker å være fra Ellen King. Hunter?
Han jager Creel. Kan du avkryptere beskjeden?
"Flytt ham nå."
Vi må inn i rommet hennes.
Lastebilen ser ut som et bra gjemmested.
Våpen! Hvorfor hører ingen på meg?
Jeg har noe, May.
Hun eksperimenterer på en Inhuman. Jeg ser ingen forbindelse til Malick.
- Har du hørt fra Hunter? - Han har skrudd av radioen.
Bobbi og May, det er en felle. Få ut Coulson og Talbot.
Jeg vil takke Dr. Lundwall for hans hjelp til å forstå disse Inhumans.
Hvis fristaten vedtas, er det til stor del...
Beklager, jeg må utsette avstemningen.
Vakter!
Jeg har fått vite at vi har en forræder iblant oss.
Arrester denne mannen.
- Hva i helvete gjør du? - Han har spionert på oss.
- Slutt nå, Talbot. - Han har trengt seg inn i våre liv.
Han har trengt seg inn i våre rom. Og utnyttet vår tillit.
Han er en løgner og en bedrager.
Dette er ikke Dr. Shaun Lundwall.
- Hans egentlige navn er... - Dette er Phil Coulson.
Sjefen for Hydra.
- Du er infiltratøren. - Kumbaya.
Jeg er lei for det, men man får ikke ha våpen her, så jeg må ta den.
- Hva er det som skjer? - De har Talbots sønn.
- Hva? - I en sånn gele-boks.
- Malick. Han presser Talbot. - Hvorfor?
- Så han skal forråde Coulson. - Bare Hydras folk kan bruke dem.
Coulson er ille ute, det kryr av Hydra-agenter og vi har ingen våpen.
Det er ikke helt sant.
- Buon appetito. - Jeg elsker deg.
Jeg hater deg litt mindre.
Finn Coulson og Talbot. Jeg finner Talbots sønn.
Vi kan ikke redde alle, Daisy. Og alle bør ikke bli forvandlet.
- Det var derfor Jiaying var selektiv. - Hun var også gal.
Det må finnes en balanse. En vaksine kan være noe bra.
Hører du deg selv? Du høres ut som en sånn hatgruppe på nettet.
- "Drep dem, og ta tilbake planeten." - Man gir folk et valg.
Det er en fødselsrett, ikke et valg. Vår tid er kanskje inne nå.
Var det Lashs tid? Var det hans fødselsrett?
Hadde ikke Dr. Garner villet ha et valg?
Hvis myndighetene får tak i vaksinen, så kommer vi ikke til å ha et valg.
De kommer til å utrydde oss. Det er ikke en sykdom, Lincoln.
Teknisk sett er det en sykdom. Jeg har forsket på det.
- Noen er lege, så hør etter! - Jeg hacket meg ikke gjennom livet!
Noen av dere kjenner meg.
Dere vet at jeg satt i verdensrådet og hva mine stiftelser gjør.
Noen av dere kjenner meg ikke ennå, men det vil dere snart gjøre.
Vi skal samarbeide for verdens beste.
Men hva vet dere om Phil Coulson?
Han sier at han føler medfølelse for disse Inhumans.
La oss skrelle bort noen lag og se hva som finnes innenfor dem.
Phil Coulson er ikke deres venn, han vil utrydde dem.
Han ville få dere til å plassere dem på et sted.
Han lyver. Det er ikke det jeg vil, det er det han vil.
Dere må gjerne tro ham, men ryktet mitt taler for seg selv.
Dette er en geletank.
Coulson har utviklet en teknikk for å bedøve Inhumans, -
- men ved å slå om en spak kan han drepe dem på et øyeblikk.
Vi har fått nok av Coulson. Vi låser ham inn til myndighetene kommer.
Hva har han gjort? Hvem har han? Talbot!
De er de friskeste vi kunne finne. Lucio har forsteinet dem til deg.
Jeg håper at de er akseptable.
Ja.
- Bra jobbet. - Skal en av dem bli din vert?
Jeg har et bedre bruksområde for dem.
De er uskyldige.
Ja, de er uskyldige.
Men de skal tjene et større øyemed.
Er dere interessert i å bytte jobb? De gode søker folk.
Dere får ikke drepe folk, men vi har en god pensjonsplan.
Hvor er sjefen deres? Tør han ikke gjøre det selv?
Jo.
Men jeg betaler folk for å utføre enkle oppgaver.
Jeg har holdt min del av avtalen. Du fikk Coulson og alle delegatene.
- Gi meg sønnen min nå. - Malick, ditt svin.
Jeg beklager, men det kan jeg ikke gjøre.
Vi hadde en avtale!
Ja, men dessverre må dere alle ofres for et større øyemed.
- Hvorfor alt bryderiet? - Jeg bygger en hær.
Som vil møte en annen hær. Du kan ikke omvende alle.
Det trenger jeg ikke.
Drep dem.
Skyt ham først. Jeg vil ha et øyeblikks ro før jeg dør.
- Skjønte du ikke at han løy? - Tror du jeg er dum?
- Det virker ikke som noen god plan. - Jeg har en mann på innsiden.
Som sagt, så stoler jeg fullstendig på ham.
- Hvor er sønnen min? - Hos Hydra. Hunter fant ham.
Jeg ble nødt til å skade ham. Litt.
Lukk opp nå, og få av håndjernene.
- Løp! Stikk herfra! - Gir du meg en hjelpende hånd?
- Hånden din gjør meg nervøs! - Stopp! Gi meg den.
Hvorfor sa du ingenting om George?
Han tok ham da jeg ble ATCU-sjef og truet med å drepe ham.
- Og Carla? - Hun er på et trygt sted.
Kom, vi skal fikse dette.
- Fikk ingen beskjeden om våpnene? - Jeg er lei av dette. Dekk meg.
Vi er i konferanserommet. Ingen spor etter Coulson eller Tal...
- Det der gjør oss ikke skuls. - Creel!
- Hvor er sønnen min? Hvor er han?! - Jeg vet ikke!
Finn Malick. Det er bare én vei til flyplassen, så han kan være her.
Jeg vil vite hvor han skal.
- Resten prøver å finne Talbots sønn. - Ja, angående det...
Unnskyld. Unnskyld at jeg ble litt militant angående vaksinen.
Jeg vet ikke hva som skjer med meg akkurat nå.
Vet du at jeg misunner deg?
Hvorfor det?
Du er så rolig om kreftene dine.
Kanskje du har fått det av moren din eller av å omgås May.
Skulle ønske at jeg også var sånn.
Hva snakker du om? Du var zenmester i Afterlife.
Det var enkelt der. Ingen stress, ingen frykt.
Her er det vanskeligere.
Kanskje jeg kan hjelpe deg.
Jeg vet ikke om det går.
For deg er det å kontrollere kreftene dine som å finne sinnsro.
For meg er det som en krig i hodet.
Jeg vil ikke miste kontrollen.
Iblant er det bra å miste kontrollen.
Han klarer seg. Han trenger bare hvile.
Han kommer ikke til å huske noe.
Carla kommer til å bli glad for at du fikset det.
Tja... Jeg hadde litt hjelp.
Det er sånt partnere gjør, general.
Kall meg Glenn.
Nå og da.
Jeg skal la dere være i fred.
Våre agenter i Australia har befridd Ellen Kings Inhuman.
Han får behandling.
- Har du hørt fra Bobbi eller Hunter? - Ikke ennå.
Det er én ting til.
Malick skal være Hydra-sjef, men jeg tror at han svarer til noen andre.
- Noen som er mektigere enn Malick? - Noen eller noe.
Jeg håper at din opplevelse med Coulson ikke skuffet deg.
Det er fremdeles en god idé, -
- og jeg vil hjelpe til på alle måter jeg kan.
- Takk, og takk for skyssen hjem. - Gleden er på min side.
Det finnes hindre i mitt land, men din innflytelse kan fjerne dem.
Da får vi vår fristat.
Skål for et sted der alle Inhumans slipper mennesker som Coulson.
Skål for det.
Hunter, Bobbi. Er dere der? Kom inn.
Vi kan ikke snakke, vi er i løvens hule. Vi ringer når vi lander.
Når enn det er.
Tekst: Nora Stranden Hoel www.sdimedia.com